Presentert av DAVID ATTENBOROUGH
Havene virker uendelige.
De inngir ærefrykt og forundring, men de kan også virke skremmende.
De dekker 70 % av jordas overflate, -
- men de er likevel klodens minst utforskede områder.
Skjult under bølgene, like under føttene mine, -
-finnes det helt utrolige skapelser.
Takket være banebrytende teknologi kan vi nå tre inn i nye verdener.
Vi kan belyse havdyrenes atferd på måter som var umulige-
-for bare en generasjon siden.
Vi har også innsett noe urovekkende.
Havenes helsetilstand står i fare.
De forandres fortere enn de har gjort tidligere.
Det har aldri vært viktigere-
- å undersøke hva som foregår under havoverflaten.
I denne første episoden...
...reiser vi fra det varme vannet i tropene...
...til det kalde vannet rundt polene...
...for å tilegne oss ny kunnskap om livet under bølgene.
Dette er "Blue Planet II".
ETT ENESTE STORT HAV
Havoverflaten skjuler de mange skapningene som bor under den.
Men ikke alle.
Tumlere.
De er uhyre intelligente.
Og intelligensen gjør dem lekelystne.
De surfer.
Så vidt vi vet, gjør de det for gledens skyld.
Men for å virkelig forstå dem-
- må man slå følge med dem inn i deres verden.
Denne flokken med tumlere besøker et korallrev i Rødehavet.
De yngste er her for å lære seg ting.
De voksne tar med seg en unge til en buskaktig korall.
Den kalles sjøtre.
Her oppfører de voksne seg ganske besynderlig.
De gnir seg bevisst gjennom korallens greiner.
Ungen virker motvillig til å gjøre dette.
Ved å følge med på de voksne-
- skjønner han kanskje at han også burde gjøre dette.
Sjøtrærnes greiner er dekket av et slim-
- som kan ha antiinflammatoriske og antimikrobielle egenskaper.
Det er mulig at delfinene gjør dette for å beskytte seg mot infeksjoner.
Delfinenes kjennskap til revets egenskaper-
- ansporer oss mennesker til å lete etter nye medisiner her.
Tropiske korallrev utgjør bare en tiendedels prosent av havbunnen.
Men korallrevenes grunne, varme vann og stabile forhold-
- opprettholder de mest tettbefolkede og varierte samfunn i havene.
Det finnes nye ting å oppdage i hvert et rev.
Én skapning i Det store barriererevet-
- setter vår forståelse av fiskers intelligens på prøve.
Leppefisken Choerodon anchorago, på engelsk tuskfish (støttannfisk).
Et passende navn.
Han klarer noe som få ville ha trodd en fisk kunne klare.
Hver morgen svømmer han til revets utkanter.
Han leter etter en spesiell matrett blant de knuste korallene og sanden.
Der har vi en.
En liten musling.
Men hvordan åpner fisken den for å få tak i kjøttet?
Han frakter den med seg hele veien tilbake til kjøkkenet sitt.
En skålformet korall med en kul på innsiden som han alltid bruker.
Det er ikke enkelt når man ikke har hender.
Hopp sann!
Der glapp den igjen.
Men han er fast bestemt...
...og forbausende treffsikker.
Endelig.
Dette er en fisk som bruker verktøy.
Enkelte fisker er mye smartere enn først antatt.
Det høye antallet dyr i korallrev-
- gjør konkurransen uunngåelig og uhyre tøff.
Ikke bare for dem som bor i revene...
...men også for fuglene over revene.
Under tørkeperioden kommer en halv million terner-
- til denne fjerntliggende laguneøyen i Det indiske hav.
Fugleungene har fremdeles sin mørke fjærdrakt.
I flokken er det fugler av ulike aldre.
De litt eldre ungene flyr i vei.
Men ikke alle er helt klare ennå.
De som ennå lærer seg å fly, -
- bruker den grunne lagunen i midten av korallrevet for å trene.
Enkelte av dem klarer ikke å holde seg lenge på vingene.
En kjempetrevally, Caranx ignobilis.
Vanligvis jakter de alene, -
- men 50 av dem har latt seg lokke hit fra naborev-
-på grunn av alle byttedyrene.
Fugleungene holder seg ute av vannet om de kan.
De drikker til og med på vingene.
Skal trevallyene kunne fange dem nå, må de satse enda høyere.
Derfor er dette en fisk som utrolig nok har en hjerne-
- som kan beregne fuglenes hastighet, høyde og bane.
Før eller siden må hver fugleunge ta til vingene-
-og finne sin egen mat.
Foreldrene tar dem med til treningsområdet.
Om de skal overleve, må de lære fort.
Når de har trent i en måned over lagunen, -
- flyr ungene i vei og prøver å klare seg ute på det åpne havet.
Havene inneholder 97 % av alt vannet i verden.
Når solen varmer opp overflaten, fordamper vannet.
Vanndampen stiger mot himmelen-
- før den kjøles ned og samles i store skyer.
Dette fører til store stormer.
Jordens rotering gjør at stormene går nordover og sørover, -
-til kaldere breddegrader.
De stormfulle vindene fyker over havet og skaper enorme dønninger.
Når dønningene når grunnere vann, stiger de i gigantiske bølger.
På sin ferd kan en stor storm-
- generere energi som tilsvarer 10000 atombomber.
Disse havene påvirkes av årstidene.
Når de varmes opp om våren, kan de brått eksplodere av liv.
Enorme mengder djevelrokker har samlet seg i Californiabukta.
Hvorfor vaker de?
Vil de vise for andre at de er her?
Det vet ingen.
De spiser på kveldstid.
Det er da store mengder plankton stiger opp fra dypet.
Når vannet røres rundt, begynner mange planktonorganismer å lyse.
Først nå har vi teknikken som kreves for å filme det svake lyset de avgir.
Rokkene fråtser i dem-
- og byr på en utrolig fremvisning om liv og død.
Vannet er rikt på mikroskopiske planter, nemlig fytoplankton.
De blomstrer i slik en stor skala at det er oss alle til gagn.
Planktonet og ulike typer sjøgress-
- produserer like mye oksygen som alle skoger og gressletter på land.
Hver vår trekker New Zealands rikholdige kystfarvann til seg-
-sjeldne beøkende.
Falske spekkhoggere.
De er beslektet med spekkhoggeren, blir 6 meter lang og veier ett tonn.
Det ser ut som om de leter etter delfiner.
Det er rikelig av dem nær kysten.
Her holder tumlerne sammen.
De prater i ett sett ved hjelp av plystre-og klikkelyder.
Larmen lyder flere kilometer unna under vannet.
De falske spekkhoggerne har oppdaget dem.
De svømmer i ti knop og nærmer seg delfinene hurtig.
Men så skjer det noe helt utrolig.
Delfinene vender om, som for å hilse på forfølgerne sine.
Kalleropene får en annen låt.
Prøver de å kommunisere?
Forskere har studert dette årlige møtet-
- og tror at ulike individer kjenner igjen hverandre.
Det lyder utrolig, men disse to artene later til å være gamle venner.
Sammen utgjør de en stor, samlet armé-
-som kan bestå av tusen dyr.
Dette imponerende jaktlaget høster inn av rikdommen-
- som New Zealands sommer fører med seg.
På de høyere breddegradene syder det av liv i havet under sommersolen.
Her i Alaska dovner havotere seg i store undersjøiske skoger.
Kjempetare er den største typen sjøgress.
Her holder alle mulige livsformer til.
På havbunnen gomler sjøpinnsvin i seg taren.
Det finnes også umettelige sjøpølser.
Og blant bunnvegetasjonen svømmer kamuflerte sjødrager.
I undervannsskogen i Nord-Japan venter beboerne i dette vraket-
- på at sommertemperaturen skal stige til 16 varmegrader.
For enkelte betyr det at det er på tide å pare seg.
Det er en slags leppefisk som kalles kobudai.
Dette er en hannfisk.
For en hunn er denne hannen veldig kjekk.
Han er én meter lang og veier 15 kilo.
Han er mye større enn den lille hunnen.
Og han er rede til å forplante seg.
Han prøver å pare seg med henne-
- og med et titalls andre hunner som bor i reviret hans.
Han gjør det så ofte han kan.
Men hunnene som er rundt ti år gamle, bryr seg ikke om fremstøtene hans.
Dette er fordi at når en hunn når en avgjørende størrelse, -
- begynner hun å forandre seg dramatisk.
På bare noen måneder slutter visse enzymer i kroppen å fungere.
Og mannlige hormoner begynner å sirkulere.
Etter en stund-
-vokser hodet og kjeven blir lengre.
En hunn er nå blitt til en hann.
Temperamentet forandrer seg også.
Hannen som hersket over hunnene...
...utfordres til duell.
Jo større hode man har, desto mer skremmer man motstanderen.
Reviret har fått en ny hersker.
Bare de største hunnene forvandles på denne måten.
Forandringen gjør at de kan pare seg med flere fisker.
Dermed får de flere avkom som fører genene videre.
Men en ny hann kan ikke hvile på sine laurbær.
Inni kroppen til hver en kobudai-hunn-
-ligger det en hann og venter.
Jo nærmere polene vi kommer, desto kaldere blir vannet.
Isfjell dukker opp.
Store plater som har revet seg løs fra isbreer og flyter ut i havet.
Så begynner overflaten å fryse til is.
Nordlyset leker seg over himmelhvelvingen, -
- og selv om det er midtvinter, fins det vann nord for polarsirkelen-
-som ikke er frosset til.
Fjordene i Nord-Norge er isfrie-
- siden den enorme Golfstrømmen flyter opp hit sørfra-
- og bringer med seg varme helt fra Det karibiske hav.
Hver vinter svømmer milliarder med sild hit for å søke ly.
Og i sildestimenes kjølvann...
...kommer spekkhoggere.
Det er oppimot tusen av dem.
Det kan være jordas største ansamling av spekkhoggere.
Det er rikelig med sild, men i disse brede fjordene-
-er de ikke alltid lette å finne.
Men akkurat disse spekkhoggerne er eksperter på å jage fisk.
Sammen koordinerer de angrepene ved å bruke høylytte kallerop.
De driver silden sammen i tette stimer.
De svømmer under dem og fanger dem mot havoverflaten.
Nå tar spekkhoggerne i bruk spesialvåpenet sitt.
De slår så hardt med halefinnene at sjokkbølgene svimeslår silden.
Så kan de lamslåtte byttene spises uten problem.
Men alt ståket tiltrekker seg flere besøkende.
Knølhvaler.
De vil også være med på moroa.
De svømmer under stimen og bykser oppover.
De får i seg opptil hundre kilo sild i én eneste munnfull.
Knølhvalene er relativt nye her.
De begynte først å komme hit i løpet av de siste ti årene.
Men polhavene er så rikholdige at det ser ut til å være nok mat til alle.
Men det ville ikke ha vært så rikt med mat her-
- om det ikke hadde vært for Golfstrømmen.
Havstrømmene er avgjørende for planetens velferd.
De fordeler solens varme mot polene hele veien fra ekvator.
Det gjør klimaet fordelaktig for livsformer nesten overalt.
Havene forandrer været og skaper oksygen. De holder kloden vår sunn.
Dessverre tyder det i dag på at havtilstander-
- som har vært stabile i årtusener, nå forandres helt.
Dette ser man tydelig i nordpolsområdet.
De siste 30 årene har isen minsket med 40 % om sommeren.
Denne plutselige oppvarmingen skyldes trolig mennesker-
- og påvirker dyrelivet i svært stor grad.
Hvalrosser er blant de dyrene som er alvorlig rammet.
De voksne hunnene må finne et trygt sted-
- der de 80 kilo tunge ungene kan hvile.
Havisen blir stadig mindre i hvalrossens område, -
- så den må ta seg til tørt land isteden.
Men en flokk med hundrevis av kranglevorne mødre-
- på opptil ett tonn, er ikke bra for ungene.
Det er en god grunn til at hvalrosser på land holder sammen:
Isbjørn.
En fullvoksen hvalrosshann er enorm.
Ikke engang en isbjørn gir seg i kast med den.
Derfor leter bjørnen etter hvalrossungene.
Lukten av isbjørn sprer frykt i kolonien.
Hvalrossene trekker ut i havet.
Bjørnen vet at den ikke kan fange dem der.
Men hun har også unger å mette.
Det er ikke lett å være mor.
Hvalrossmoren må finne et sted der ungen kan hvile.
Et smeltende isfjell burde duge.
Men hun er ikke førstemann hit.
Alle egnede plasser er opptatt.
De andre mødrene vil ikke dele.
De trenger også et isflak til ungene sine.
Moren er desperat og blir nødt til å trenge seg på.
Denne gangen taper alle.
Å finne en god plass når alt smelter, blir stadig vanskeligere.
Når de løser problemene sammen, skapes et så sterkt bånd mellom dem-
- at moren og ungen holder sammen resten av livet.
Men hvem vet hva fremtiden rommer?
Vi har begynt å forstå mer om havdyrenes komplekse liv...
...og vi vet mer om hvor skjørt hjemmet deres er.
Den blå planeten vår.
NED I DYPET
Det har tatt fire år å spille inn "Blue Planet II".
Teamene har utforsket alle hav på jakt etter banebrytende beretninger, -
-mange nye for vitenskapen.
Vi har fått en ny forståelse av livet under havoverflaten.
Dagens dykkerutstyr gir ikke fra seg bobler eller lyder, -
- noe som lar teamene komme nærmere dyrene over lengre tid.
Vi kunne ikke filme dem like overfor oss tidligere.
For å kunne utforske havdypet-
- har vi tilbrakt tusen timer i ubåter opptil én kilometer under overflaten.
Ny kamerateknologi gjør det mulig å filme slikt vi aldri før har sett.
Lavlyskamera fanger hendelser som det blotte øye ikke kan oppfatte.
Vi ser ingenting. Vi filmer i bekmørke.
Vi er helt blinde.
Kamerasonder gjør at vi ser bitte små skapninger fra et helt nytt ståsted.
Her kommer den!
Kamera med sugekopper lar oss se havet fra dyrenes synsvinkel.
Men havet er en uforutsigbar og farlig arbeidsplass.
Særlig utenfor Sør-Afrikas ville kyst.
Her holder de surfende delfinene til.
Teamets oppgave er å surfe ved siden av delfinene-
- og filme surfeoppførselen deres på nærmere hold enn noensinne.
Havet er farlig her, så filmteamet får hjelp av lokalkjente surfere.
Men i år er bølgene større enn noen hadde ventet seg.
Det er en skremmende oppgave for kameramannen Chris Bryan.
Ja, jeg er ganske nervøs.
Bølgene er store. Veldig store. Enkelte er seks meter høye.
Jeg har aldri filmet i slike bølger.
Men man må ta sjanser iblant.
Chris har et høyhastighetskamera og kan filme alt i supersakte film.
Utfordringen er å komme så nær de surfende delfinene som mulig.
Den gode nyheten er at delfinene er blitt observert ved horisonten.
Det sies at dette blir årets største bølger-
- og jeg har aldri sett noe lignende. De er større enn jeg forestilte meg.
For å komme ut til delfinene må teamet bruke vannscooter.
Det blir vanskelig å komme seg ut.
Takket være førernes erfaring kommer de seg forbi brenningene.
Men delfinene er ikke å spore.
Så teamet må gjennomføre den nervepirrende ferden til land.
Kjør på!
- Hvordan var det? - Det var ganske vilt.
Bølgen traff bak på sleden. Jeg skrek: "Kjør på!"
Jeg ble nesten kastet av fordi jeg holdt i kameraet.
Vi kom oss unna, men det var nære på.
En helt vanlig dag på jobben.
Neste dag er alt annerledes.
Det er rikelig med delfiner, men havet er roligere.
Det finnes ikke en eneste bølge.
De kommer!
Når det gjelder havet, -
- om man vet man er på rett sted, må man bare vente-
-på det perfekte øyeblikket.
En uke senere brygger det nok en gang til storm ved den ville kysten, -
-og bølgene vokser.
Jeg er nervøs og spent. Været er perfekt. Akkurat som vi ville ha det.
Delfinene ser ut til å vite det.
Men Chris lykkes ikke med filmingen.
Hei.
Det er vanskelig å få rett vinkel på vannscooteren.
Jeg håper det går bedre på Zodiac-en.
Den oppblåsbare båten er en mer stabil plattform å filme på.
Endelig er han på rett sted til rett tid.
Og resultatet er praktfullt.
- Utrolig! - Ja.
Oppdraget er utført.
Disse nærbildene kan nå anvendes i videre forskning.
De støtter teorien om at delfiner surfer-
- for å styrke vennskapsbånd, utvikle sosiale egenskaper-
-og fordi det syns det er gøy.
Neste episode handler om havdypet.
En mer rikholdig verden enn vi trodde var mulig.
Her trives skapninger...
...under jordas mest ekstreme forhold.
Tekst: Vibeche Dart www.btistudios.com